Rozpad říše elfů

"Blíží se pohroma můj příteli. Duchové lesa si o ní šeptají. Ne, kdepak. Safirion nebyl naším největším nepřítelem. Tím nepřítelem jsme my sami. Sami sobě přivedeme skázu mnohem větší, než kdy svedla celá armáda draků. Ale Aramean je zaslepený, žije v minulosti. Nevidí co se děje a Aldareeny bude následovat až do samotné temnoty."

Darohir Erynean, dva roky před rozpadem říše

Po smrti Thorna Aldareena se elfí říše začala pomalu rozpadat. Aramean Naurelien byl v té době už díky své elfí dlouhověkosti jedním z mála, kdo si pamatoval Safiriona a krutovládu, téměř jedno století po jejím ukončení v bitvě u Dračího dechu. Stále bezmezně věřil v sílu Aldareenského rodu a byl ochoten za ně položit život. Jejich spojenectví bylo neoblomné, ale dle mnohých elfů stejně tak i slepé. Thorn zešílel, jeho syn poplival zákony utvářené jeho vlastním otcem a vydal se do války proti své vlastní zemi. Namísto diplomacie sáhl po zbrani a popřel tak všechno, co kdy jeho otec vybudoval. Ale Aramean mu stále věřil. Chápal jeho jednání a byl ochoten ho podpořit. Konec konců i on zažil na vlastní oči neblahé následky třetího Thornova zákona.

Mnoho elfů s ním však nesouhlasilo a Darohir Erynean byl jeden z prvních, kdo se odvážil proti němu otevřeně vystoupit. V ulicích Jizerky hlásal svou vlastní pravdu, že Aramean není pravým králem lesních elfů, že pošpinil tradice vlastního lidu ve své slepé víře a zbabělé snaze o spojenectví s Aldereeny a přímo tak popíral jeho nárok na trůn. Mnoho elfů mu tehdy i přes Arameanovo naléhání uvěřilo a Darohirova vzpoura získávala na síle i mohutnosti.

Darohir tvrdil, že Safirion byl pouhým démonem temnoty kterou právě světlo elfů dokázalo skolit a že Aldareenové a Khanové jsou pouhým stínem jejich slávy. Popíral také legendu o Warteriosovi a jeho slzách v jezeře smíření. Tvrdil, že jedině bohyně přírody Elendiel může rozsévat jezera, říčky a lesy po světě. Hlásal také příchod temnoty ze severu, která bude tak silná, že Tavarilské lesy se z ní už nikdy nevyléčí a že Aramean jí svým spojenectvím s Aldareeny pouze nečině přihlíží.

Aramean věděl, že nesmí ztratit svůj lid, ale příliš toho nezmohl. Zbraně by proti vlastním lidem nikdy nevytasil a pokud si chtěli jít svou cestou, bránit jim nemohl. Spojenectví s Aldareeny popřít nechtěl a vyhlásit samostatnost už vůbec ne. Věděl dobře o Krommově tažení a takový akt by znamenal jistou válku. Válku s lidmi, se kterými kdysi dávno ukoval spojenectví, které mělo vydržet navěky. Snažil se Darohirovi oponovat, že v jednotě je síla a rozepře s Aldareeny nic nevyřeší, ale když se k elfům doneslo, že se Khanové odtrhli a obsadili Armenii, Darohirova tvrzení získala na síle tisíckrát větší než doposud. Tvrdil, že jeho slova o temnotě se naplňují a že jen elfové mají moc tuto zemi zase sjednotit. Nikoliv Khanové, nikoliv Aldareeni, ale elfové.

A tak se stalo, že 15. Lokrenu roku 79 se velká část elfů rozhodla opustit Jizerku a přesunuli se do tehdy ještě malé osady v lesích nazývané Stromoví. Darohir vyhlásil vlastní říši od jezera smíření na jih a rozdělil tak nadobro elfy na lesní a jezerní národ. Ti dodnes mezi sebou vedou spory o to, zda Warterios byl skutečný a zda to byla síla samotných elfů, nebo celé země jako takové, kdo dokázal Safiriona skolit.